Tänk om det en gång i tiden inte fanns några stjärnor på himlen?
Tänk om stjärnorna inte är det vi tror att de är?
Tänk om det fjärran ljuset inte kommer från avlägsna stjärnors strålar-
- utan från våra vingar när vi blir till änglar?
Ödet talar till var och en av oss-
- och det finns en värld bakom världen där vi alla är sammanlänkade.
Där alla är en del av en stor och osynlig plan.
Magi finns överallt omkring oss.
Det enda man behöver göra är att titta.
Titta. Titta noga.
För inte ens tid och avstånd är vad det ser ut att vara.
Nästa!
Sir, nu är det er tur.
Jag är ledsen. Ni måste återvända.
Va?
Nej, varför det? Vi...
Ni har tuberkulos.
Och barnet? Får han stanna?
Om vi måste återvända lämnar vi honom.
- Jag är ledsen. - Nej, ni förstår inte.
RÄTTVISANS STAD
Vi är alla sammanlänkade.
Varje barn som föds bär på ett mirakel:
Ett unikt syfte.
Och det miraklet är utlovat till en enda människa.
Vi är resenärer på en utstakad resa mot ödet-
- för att hitta den människa som vårt mirakel är avsett för.
Men var vaksamma:
När vi söker efter ljuset tornar mörkret upp sig.
RÄTTVISANS STAD
Den ständiga kampen mellan gott och ont utkämpas inte med stora arméer-
- utan ett liv åt gången.
Stanna!
Kom tillbaka, Pete!
Jag följde bara order!
Nej, inte på det sättet. Nu har vi honom.
Vi gör det långsamt, med knivarna.
Hästen...
I väg!
Hästen! Åt andra hållet!
Vad är du för något?
Han har den förbannade hästen.
God eftermiddag.
Betjänten sa att jag skulle behålla rocken på.
Vi har feber i huset.
Är det er fru som behöver glasögon, mr Penn?
Död.
Jag beklagar.
Det har gått åtta år... men man slutar ju aldrig sakna dem.
De är till min dotter.
Hon är strax klar.
Visst är det vackert? Brahms.
Beverly... Den här mannen är här för att göra nya glasögon åt dig.
Oroa er inte, det smittar inte.
Nej, nej...
Min syster...
Hon hade det.
Jag beklagar.
Ser ni bättre nu... eller nu?
Hur gammal var hon? Er syster?
Tjugo... när hon avled.
Man tror aldrig att man är så gammal som man är ämnad att bli.
Nej, jag antar det.
Ser ni bättre nu... eller nu?
Första.
Febern kan skapa en underbar tillvaro.
Till och med nu...
...kan jag se vintern röra sig runt i rummet i solljuset...
...och hoppa från vita pilar...
...till strålar...
...till silverkors...
...till det optiska glaset...
...till elden, till de reflekterade fönstren...
...och lysa upp oss alla.
Ju sjukare jag blir...
...desto klarare kan jag se att allt hör ihop genom ljuset.
Har ni den sortens glasögon?
Hej, Cecil.
Jag tror inte mina ögon...
Visst är han fin? Och han kan verkligen hoppa.
Jag behöver en sadel, havre-
- och en fin filt åt honom. Kashmir.
Han är det bästa du någonsin stulit.
Jag har inte stulit honom. Han är min nya partner.
Visst är du, hästen?
Du kan inte fortsätta gömma dig uppe på vinden.
Pearly har tredubblat belöningen. Hans män letar överallt.
Den skitstöveln hittade mig i morse. Hästen räddade livet på mig.
Jag lämnar staden fram till sommaren - jag och hästen.
Jag stjäl saker så att vi klarar oss. Bara tills allt lugnar ner sig.
Pearly brukar inte lugna ner sig.
Du oroar dig för mycket, Cecil.
Ta hand om honom åt mig.
Tack.
Pete! Du glömde...
...växeln.
Jag undrade när du skulle komma.
Får jag be om er uppmärksamhet?
Ombordstigning för tåg 43...
... sker nu på spår fyra.
RÄTTVISANS STAD
Stig in!
Elden på St. Paddy's startar under söndagsgudstjänsten.
Det bryr jag mig inte om.
Den som tar honom får 500 i belöning.
- Och för hästen? - Samma belöning. Det låter mycket.
- Det är ingen häst. Det är en hund. - Ni sa ju precis...
Såvitt vi vet är han kvar i staden.
Woola-killarna övervakar broarna. Staden är inte stor. Vi hittar honom.
Det är bäst, det.
Folk i hela staden är rädda och olyckliga.
Det används bara hälften så många mirakel.
Varför är Peter så speciell? Förr tyckte ni ju om honom.
- Varför ska vi plötsligt döda honom? - Romeo, Romeo...
Brukar du någonsin... fundera över världen?
- Hur saker och ting fungerar? - Nej, sir.
Okej... Då ska du inte börja nu.
Tror du att jag stjäl guld och juveler för att bli förmögen?
Nej.
Det som gör dem så dyrbara är sättet de bryter ljuset på.
Peter Lake är mänsklig, men den där hästen...
Hästen kan lämna spår efter sig.
Och yatzy!
Grand Central Station. Vi åker dit och dödar honom.
Och vi försöker även få tag på hästen.
Ni sa ju att det var en hund.
Gå och hämta killarna.
Hej.
Alla har packat för att åka till sjön i morgon.
Jag kommer dagen därpå, älskling. Pappa måste bara få klart mitt tält.
- Så att du kan hålla dig kall? - Så att jag kan hålla mig kall.
- Du får inte dö, Bev. - Gullunge...
Det bestämmer inte jag.
Berätta igen.
Det är en stor dans och vi spelar alla en roll.
Och när vi är klara här...
...om det är efter ett liv eller tusen...
...stiger vi upp i skyn och blir till stjärnor.
Berätta vad de heter igen.
Castor... Pollux... Capella.
Det gick bra för oss i natt, min vän.
Vi rider söderut - till Florida.
Eller kanske till Maryland. Det skulle du nog gilla.
Okej, då ger vi oss av.
Hästen...
Sätt fart nu.
Det ljusnar snart, hästen. Vi måste lämna staden.
Pearly har folk som letar efter oss.
Sätt fart nu.
Du börjar bli girig.
Okej då.
Men det här är sista gången.
Jag vet inte vem som är dummast:
Hästen som inte lyssnar på ägaren eller ägaren som lyssnar på hästen.
Kyl ner mig, Gud.
Hej, din skönhet.
Det knarrar.
Hur sa?
Det knarrar.
Det är åldern.
Ni har en pistol.
Ja.
- Vad gör ni här? - Jag tänkte bara råna stället.
Det var tanken i alla fall.
Tänker ni fortfarande göra det?
Nej. Nej, det tänker jag inte.
Jaha...
Då antar jag att jag borde vara artig och bjuda er på en kopp te.
Ni förstod väl att jag kom hit för att stjäla av er?
Av min far, egentligen.
Jag gjorde inbrott.
Var då? Han vidtar alla åtgärder för att undvika inbrott.
Ni råkade lämna dörren till taket öppen, så jag...
- Gjorde jag? - Ja.
- Det måste jag sluta med. - Ja.
Ni borde vara rädd.
- Det är jag inte. - Nej, jag ser det.
Teet är jättegott.
Det heter lapsang souchong.
Det är svart och kommer från Kina.
Det är för varmt för mig att dricka...
...men doften får mig alltid att minnas London.
Jag har aldrig varit... i London.
Jag trodde väl inte det.
Jag är född där.
Vad har ni för sjukdom, om jag får fråga?
Lungsot.
Jag är 21 år och har aldrig blivit kysst på munnen.
Förlåt, det där bara slapp ur mig.
Jag känner ingen, förstår ni.
Jag kan inte gå ut, jag kan inte dansa.
Jag sover i ett tält på taket för att hålla kroppstemperaturen i schack.
Jag har kanske-
- enligt en läkare från Baltimore, ett och ett halvt år kvar att leva.
I Boston sa de sex månader.
Men det var för åtta månader sedan, så...
...jag borde ha dött för två månader sedan.
Jag heter Peter Lake.
Och var kommer ni ifrån, Peter Lake?
En båt.
- En båt? - Ja.
Båten spolades upp i Brooklyn... sägs det.
- Och ni stjäl saker? - Ja, det gör jag. Då och då.
Men så har det inte alltid varit. Jag ville bli mekaniker.
Jag har alltid varit duktig... på att fixa saker och ta mig in i saker.
Som kassaskåp.
Det var så det blev i alla fall.
På sistone har jag kommit lite på kant med min gamla chef.
Det är väl svårt att lösa konflikter i er bransch.
Det är en utmaning.
Vad är det bästa ni har stulit?
Jag börjar tro att jag inte har stulit det än.
Vilken charmör.
Det här var trevligt. Trevligt att träffas, Peter Lake.
Jag måste lämna New York. Högst några månader.
Så att den där dispyten lägger sig.
När jag kommer tillbaka kanske jag kan...
Jag ska åka ut på landet.
Och när ni är tillbaka är jag redan död.
Stjäl ingenting när ni går.
Hästen...
Vad har du nu ställt till med?
Bord! Det där.
Mr Soames, hur många vill ni ha?
Fortsätt bära in dem, bara.
Jag ska tala om vad de försöker göra.
De försöker fylla hela himlen med stjärnor.
De har valt ut små platser där uppe för varenda hederlig själ.
Det finns ingen plats i himlen för sådana som vi.
Ingen plats för Pearly Soames. Inte överhuvudtaget.
Jag undrar hur de väljer färgen på vingarna.
Jag har alltid velat ha vingar. Jag skulle vilja ha ett par vingar.
Får det vara något mer, sir?
Ja, tack. Jag vill beställa en sydafrikansk fläckuv.
Dela den i två delar och stek den. Med potatis och så persilja på toppen.
Avlägsna näbb och fötter, är ni snäll.
Jag är ledsen, sir. Vi har inte uv.
Hitta henne.
Om ni hittar henne... hittar ni honom.
- Hittar vem? - Flickan. Den rödhåriga flickan.
Vilken rödhåriga flicka?
Den där rödhåriga flickan, Romeo.
Hon som är hans öde.
- Är det allt, miss? - Allt?
Nej, inte på långa vägar.
Vad är det?
Jag kom precis ihåg när vi fiskade upp dig i den där lilla båten.
Jag behöver ett råd. Jag har träffat någon.
Vi har ingenting gemensamt.
- Hon kommer att dö. - Det ska vi alla.
Jag menar inte så. Hon har lungsot.
Hon är nära döden.
Vi har nyligen träffats.
Det känns som om jag alltid har känt henne.
Pearly är ute efter mig. Lämnar jag inte staden är jag så gott som död.
Peter... ville du fråga mig något?
Vad ska jag göra?
När jag tänker på henne...
Jag har aldrig känt så här förut. Varför nu?
Peter, vårt folk har tio sånger.
Sångerna berättar att det inom oss alla finns ett mirakel.
Det miraklet är ämnat för en enda människa.
När vi är nära varandra hjälper universum oss att fullfölja vårt öde.
Hur hjälper universum oss?
Universum skickar andliga vägledare.
Ibland talar de till oss genom barn.
De visar sig ofta som djur.
En av dem är Athansor - Hunden från Öst.
Han visar sig ibland som en vit häst.
Den här flickan kanske är den som ditt mirakel är ämnat för.
Men i så fall ska du veta detta: Även kaos har sina sändebud.
Vad pratar du om? Gud och Djävulen? Änglar och demoner?
Ja, det är några av de nyare namnen.
Det enda jag vet är...
...att jag dras till henne... som till luft när jag är under vatten.
Så varför står du här och pratar med mig?
Chaufför?
Han har tyvärr fått förhinder.
Han har plötsligt fått en liten förmögenhet med hans mått mätt.
Pearly Soames.
Och vad heter ni?
Beverly Penn.
Peter tycker om att röra sig i högre samhällsklasser än sin egen.
Och ni har väl fått en släng av febern?
Ni står på dödens rand. Intressant...
Känner ni Peter? Peter Lake?
Känner honom? Jodå. Vi är kompanjoner, kan man säga.
Eller var kompanjoner.
Pojken hade sådan potential.
Han kunde verkligen stjäla. Det var som en konst, som något självklart.
Jag uppfostrade honom som vore han min egen son.
Jag trodde att han skulle ärva nycklarna till kungariket.
Men lille Peter... började komma på egna tankar:
Stjäla en diamantbrosch utan att göra någon illa.
Ta en ring och lämna kvar fingret.
Men ni förstår, Beverly Penn... I min verksamhet...
...är det följderna som gör arbetet meningsfullt.
Tankar... kan göra mer nytta än skada.
Och det skulle gå tvärtemot planen.
Ni förstår... Att göra skada är själva poängen.
Jag kanske inte far norröver förrän i morgon.
Jag betalar er gärna.
- Vacker. Sjuk. För ung för att dö. - Ni skrämmer mig inte.
Jag gissar att ni är hans mirakel.
Han måste rädda er. Och om han inte kan det...
Då är jobbet gjort. Uppdraget slutfört.
Jag älskar att se blod i snön, Beverly Penn.
Särskilt jungfrublod.
Ofördärvat. Oantastat.
Beverly!
Nej!
- Håll i dig. - Det ska jag, Peter Lake.
- Fortare. - Ja.
- Vi kan inte fly undan dem för alltid. - Jag vet! Vi måste norr om staden.
Följ floden norrut.
Peter! Det är alldeles för långt ner!
Håll i dig!
Peter, vänta!
- Hur kan det ens vara möjligt? - Jag vet inte. Den här hästen...
Vi kan inte fortsätta norrut. Sådana är reglerna.
Det beror på en liten dispyt för några århundraden sedan. Obetänksamt.
Vi tog honom nästan.
Nästan är inte gott nog, Romeo.
Vill du göra jobbet eller inte, Dingy?
Jag behöver träffa domaren.
Hur mår du?
All uppståndelse... och ditt tillstånd.
- Jag mår utmärkt. - Bra.
Fortsätt uppströms.
Beverly!
Tack.
Hej, lillan.
- Jag känner bara till staden. - Det här är Lake of the Coheeries.
Jag har kommit hit sedan jag var liten.
Enligt far händer allt av en anledning här.
- Hejsan. - Hej.
- Jag heter Willa. - Hej, Willa.
Är du Beverlys pojkvän?
Kom så går vi in. Far vill nog ha ett ord med i laget.
- Dricker ni vin till era måltider? - Det händer.
Så bra.
Då dricker vi vin i kväll.
- Går det bra med claret? - Vad som helst.
Men ska det inte uttalas "claret"?
Nej, "claret".
T:et ska uttalas, precis som i "fillet".
"Fillet"? Jag har alltid trott att det uttalas "fillet".
Nej, "fillet".
Precis som i "wallet". Ni säger väl inte "wallet"?
Jag förstår.
Vet ni vad?
Ni ser ut som en tjuv.
Vem är ni? Vad arbetar ni med?
Vad har ni för relation till Beverly? Känner ni till hennes tillstånd?
Vad är era motiv, intentioner och önskningar?
Tala sanning.
Sluta om en granne, ett barn eller en betjänt kommer in. Var kortfattad.
Kortfattad? Frågorna är komplicerade.
Var ni en av mina journalister skulle ni vara klar nu.
Gud skapade jorden på sex dagar. Var lika effektiv själv.
- Jag ska försöka. - Det är irrelevant.
Jag heter Peter Lake. Ja, jag är tjuv. En förstklassig sådan.
Jag älskar Beverly. Vår relation är oklar. Jag har inga avsikter.
Jag åtrår henne och drivs av kärlek. Förstår ni?
Hur vet jag att ni inte drivs av ärelystnad eller nyfikenhet?
Hur vet jag att ni inte är ute efter våra pengar?
Jag var föräldralös. Då är man inte fåfäng.
Man behöver ha föräldrar för att vara fåfäng.
Och pengarna?
Jag skulle inte stjäla ett öre av er, till att börja med.
Jag skulle inte acceptera någon ynnest. Inte ens ett vänligt ord.
Och hennes tillstånd?
Jag har inte älskat många.
Döden... har därför inte varit något som jag har behövt undvika.
Men nu när jag tänker att jag kan förlora henne...
Kan man älska någon så innerligt att personen helt enkelt inte kan dö?
Nej.
Men jag är tjuv... som ni mycket riktigt observerade.
Kan jag inte bara få stjäla ett liv?
Vi får se hur det blir med er.
- Får jag smaka lite claret nu? - Vi gör det båda två.
En sak till:
Hon sover i sitt tält på taket.
Det gör inte ni.
Några ortsbor hittade mig när de grävde upp musslor.
Jag flyttade runt mellan olika barnhem några år.
Det gick bättre att bo på gatan.
Vad gjorde du? För att överleva, menar jag?
Jag dansade och sjöng på gatorna för småmynt. Jag var ficktjuv.
- Jag bodde med två flickor ett tag. - Två?
- Vilken playboy. - Det handlade inte om sådant.
Oftast inte.
Jag var ung. Sedan tog Pearly hand om mig.
Han sa att jag hade talang.
Jag antar att han inte menade att du sjöng bra.
Det fungerar inte, eller hur? Du blir inte nedkyld.
Nej.
Jag ska försöka med något... Kom.
Det här är inte till någon hjälp.
Hör du hur hjärtat slår?
När jag får feber hör jag ingenting annat.
När man ska bryta sig in i sitt första kassaskåp slår hjärtat som bara den.
Man får förmå det att slå långsammare så att man kan arbeta mellan slagen.
Tricket är att använda sig av listor.
Meningslösa ord... som man säger medan man andas ut.
Ta ett tyst andetag. Andas sedan ut och säg orden tills luften tar slut.
- Förstår du? - Jag tror det.
Behöver du en lista? Djur är bra. Färger. Helgon.
Castor.
Pollux.
Capella.
Stora björn.
Lilla björn.
Polstjärnan.
Peter...
Det fungerar.
Fortsätt.
Plejaderna.
Perseus.
Cassiopeia.
Hej.
De är mina.
Pappret också.
Jag tänkte väl det.
Jag kunde inte sova.
Jag gillar att rita i månskenet.
Jag är inte så duktig och ljuset hjälper till att dölja det.
- Är det Beverly? - Jag känner ingen annan med rött hår.
- Älskar du henne? - Av hela mitt hjärta.
Svär du på det?
Jag svär.
Okej. Följ med mig.
Det är en prinsessäng.
Jag fick grannpojkarna att göra den åt henne.
De lyssnar på mig.
Pappa berättade en saga om en prinsessa som dog-
- och en kyss som gjorde att hon inte var död längre.
Om du kysser henne här kommer hon inte att dö.
Det vet jag.
Okej?
Säg okej.
Okej.
Okej. Nu vill jag gå och lägga mig.
Pearly Soames.
Jag har en avtalad tid.
God dag, Pearly.
God dag, ordförande. Sir.
Naturligtvis.
Jag vill begära särskild dispens gällande jurisdiktionsgränserna.
Fortsätt.
Jag vill få tillstånd att resa norr om staden, ordförande.
Det var ingen liten begäran med tanke på vad som hände förra gången.
- Det var ett missförstånd. - Ja...
Okej, demonen. Vi ser till att få det här överstökat.
Pearly Soames, Manhattans och de fem stadsdelarnas beskyddare.
Vad är anledningen till denna begäran?
Jag har skäl att tro att en människa tänker använda sitt mirakel-
- vilket skulle gagna den andra sidan oerhört.
- Bevis? - Närvaron av skyddsänglar, ordförande.
Både Den vita hunden från Öst och Cecil Mature.
- Vad mer? - Jag fick en vision.
En rödhårig flicka med jungfrublod som jag har målat.
Pearly, det kan vara vem som helst.
Lu, han har redan setts med en flicka som passar in på den beskrivningen.
Hon är döende.
Och han älskar henne?
Fullständigt, fullkomligt och av hela sitt hjärta.
Anser du att det är hans mirakel att rädda henne?
Ja, sir. Ja, ordförande.
- Ödet är inte alltid vad det verkar. - Jag förstår det, sir.
Men jag... Jag har en föraning om det här.
Du lärde upp honom.
Du räddade honom från gatan.
Sonen du aldrig fick.
Förödmjukande, eller hur?
Skit samma.
Ordförande...
Jag behöver bara tillståndet att resa norrut.
Avslås. Det här är för personligt.
Ditt förbud att resa norrut kvarstår.
Lucifer! Jag måste sätta stopp för det här nu!
Nu?
Du har ingen aning om vad "nu" är.
Nu flög jag.
Nu andades jag eld och åt upp dem medan de flydde.
Nu slog jag med svansen och vindarna ven.
Nu är jag gömd i denna bleka skugga av kött och ben.
Nu är jag vittne till människans eviga frälsning och hennes död.
Tala inte om tid, demonen.
Dess enkla rörelser gäckar ditt klena förstånd!
Hitta ett annat sätt! Nu!
Jag vill att vi går ut och dansar.
Vad sägs om nyårsafton?
Kan du det? Dansa, menar jag.
Det har jag gjort. Lite grann. En del.
Jag kan alla danser. Jag har läst om dem i alla fall.
- Det verkar underbart. - Då är det bestämt.
Det går inte, Peter.
För att jag inte är en gentleman med chaufför och rätt kläder?
- Du vet att det inte är därför. - Vad är det, då?
Far säger att jag kommer att dö om jag dansar.
Fäder är överbeskyddande.
Du måste ha jackan på dig.
Grannarna har bjudit in oss på eftermiddagste.
Vad har hänt?
Det har pågått hela eftermiddagen. Det är något med kolpannan.
Din far och mekanikern är där nere.
Tjänstefolket fick gå till grannarna. Du ska gå dit på en gång.
Kom nu, Willa.
Gå du, Bev. Jag ska se om jag kan hjälpa dem där nere.
Miss - flickan. Miss!
- Den har korkat igen. - Låt mig ta en titt.
Tryckmätaren visar rött. Gå till grannen.
Ni, då? Den verkar ju vara på väg att explodera.
- Jag följer med fartyget ner. - Det är ett hus.
Min hustru skapade huset. Hon valde alla möbler.
Varenda kudde, ljusarm och fönsterkarm. Jag kan inte gå härifrån.
Du borde gå nu.
Gå, Winston. Och du också.
Ångan kommer inte ut.
- Är du från vettet? - Vänta.
Jag förstår mig på komplexa system. Hur delar passar ihop och tas isär.
Som lås.
Jag måste kolla om det sitter ihop.
Det där röret är för varmt. Rör det inte.
Den här sitter fast. Problemet finns högre upp.
Den sitter fast.
- Oj... - Oj?
- Hoppsan... - Hoppsan?
- Är jag lätt eller tung? - Lätt som en fjäder.
- God natt, Peter Lake. - God natt, lilla Willa.
Min far säger att du räddade oss alla.
Han överdriver. Det var bara han och kolpannekillen.
- Och du. - Ja, jag också, antar jag.
Det är nyårsafton på torsdag.
Jag vill gå och dansa.
Ni tar en stor risk när ni ber mig om det här.
Du är skyldig mig en tjänst, Angel. Och nu kommer jag för att inkassera.
Ni vet att jag inte kan ingripa direkt.
Lugn, flygpojken. Det får bara hjärtat att slå lite snabbare.
Man måste vara väldigt uppe i varv för att det ska få skadliga konsekvenser.
Du kan reglerna: Skulder måste betalas tillbaka.
- Sedan är vår skuld ur världen. - Sedan är vi kvitt.
Du är en bra kille. Bra jobbat.
Jag har undrat...
Alla människor vill till himlen...
...men du kom ner på jorden.
Var det mödan värt att bli människa? Eller var det ett förhastat beslut?
Nog saknar du väl vingarna?
Det måste du göra.
Så stilig du är.
Du... är ofattbart vacker.
Detsamma.
Sluta.
Annars smälter snön jag står på.
Ge mig en chans så får du smälta all snö i världen.
Kom.
Min mor sa alltid att det var större inuti än utanpå.
- Ska vi? - Ja.
- Du är sen. - Förlåt.
Om du inte älskar med mig nu kommer ingen att göra det.
Då ska jag göra precis det.
Platser.
Vad då, min kära?
Platser vi har varit på.
Vad menar du?
Beverly?
Nej, nej, nej... Nej, Beverly.
Älskling...
Det här händer inte.
Beverly...
Lämna mig inte.
Snälla, dö inte.
Jag är ledsen.
De såg honom. Otter gjorde det.
- Peter Lake, alltså. Han är tillbaka. - Var då?
Han var på en flickas begravning. Sen hämtade han hästen på Grand Central.
- Ser de honom fortfarande? - De kan inte förlora honom ur sikte.
- De är ute och går. - Ute och går?
Då går vi också ut och går... med lille Peter Lake.
Det är ingen fara, hästen.
Jag vet att de är ute efter oss.
En strid gör oss bara gott.
Du misslyckades.
Du kunde inte rädda din älskade rödhåriga flicka.
Skulle hon bli betydelsefull? President? Påve?
Gammelmormor till den första mannen på Mars?
Eller var det något enklare? Att hon verkligen kunde känna kärlek?
Den sorts kärlek som gör världen varm och ljus och ger andra hopp.
Den sorts kärlek som får vågskålen att tippa över.
Nu spelar det ingen roll. Hon är död.
Kall, död och redan begraven.
Överge mig? Det gör man bara inte.
Jag har fördärvat själar och förhindrat mirakel under lång tid.
Har du någonsin undrat varför universum anstränger sig så-
- för att hjälpa dig fullfölja ditt öde och sedan låter mig hindra dig?
Det kanske beror på att Gud är lika blodtörstig som vi andra.
Han kanske inte gillar evig godhet och ljus.
Han kanske bara gillar en ordentlig strid.
Jag vet inte vad du pratar om, men en sak ska du veta:
Det var synd att din pappa inte dödade dig med den där flaskan.
Jaså, det tycker du, Peter Lake? Nu ska vi se vad vi ska göra med dig.
Hur är det med er?
- Flå den vita hästen levande! - Nej!
Hämta nätet!
Du måste härifrån.
- I väg, hästen! - Avvakta!
Hästen!
Hästen...
I väg.
Vänta, vänta, vänta...
Jaha ja...
Tjena.
Letar du efter någon särskild?
Jag...
Jag vet inte.
Jag minns inte. Jag minns ingenting.
När man mister sin sanna kärlek kan livet förlora sin mening.
Man känner sig tom.
Men ödet kan fortfarande uppfyllas.
Vi vet fortfarande inte vad vi är ämnade för.
Vid sällsynta tillfällen-
- kan resan mot ödet trotsa till och med tiden själv.
Vem är du?
Här är din växel, Pete.
- Jag sprang in i dig. - Ja. Gick det bra?
Är jag lätt eller tung?
Lätt som en fjäder.
- Jag heter Abby. Vad heter du? - Det vet jag inte.
- Alla vet vad de heter. - Inte jag.
Vad knäpp du är.
Titta - en stjärna.
Till och med stjärnorna har namn.
- Va? - Stjärnorna... Jag minns inte namnen.
Castor.
Abby...
- Trevligt att träffas. - Förlåt.
Coheeries GOTT NYTT ÅR!
RÄTTVISANS STAD
Den jäveln... Han kan inte fortfarande leva.
Coheeries GOTT NYTT ÅR!
COHEERIES-TEATERN - DONERAD TILL NEW YORK AV ISAAC PENN
- Hitta den här mannen, Romeo. - Cesar.
Romeo var min farfar.
Cesar...
Släpp allt annat och hitta den här mannen.
EFTERLYST: PETER LAKE Senast sedd 16 augusti 1915
Det här var ju för 100 år sedan.
Tror du inte att jag redan vet det?
Nej, sir. Jag... Jag ber om ursäkt, sir. Jag...
Jag dödade din farfar.
- Förlåt, sir. - Hitta den mannen.
Hitta honom.
Vi kan ha dödat fel rödhåriga flicka.
Isaac Penn, tack. Kvinnan där ute sa att han var här.
Det här är Isaac Penns läsesal.
- Jag skulle vilja tala med honom. - Det kan bli lite knepigt.
Penn har varit död i 90 år.
Det ligger en teater på Hudson St. Som heter Coheeries-teatern.
Har ni information om den? Isaac Penn donerade pengar till bygget.
Nix. Vi har information, men den har inte katalogiserats från mikrofichen.
Kan jag få se mikrofichen?
Visa två sorters legitimation och fyll i det här.
Efter två veckors handläggning kan du leta så mycket du vill.
- Får jag bara... - Jag kan tyvärr inte hjälpa dig.
Det finns så många regler nuförtiden.
- Hej. Virginia Gamely. - Peter Lake.
- Har vi träffats förut? - Det tror jag inte.
Men jag är inte säker. Jag har inte kunnat minnas något på jättelänge.
Jag kanske fick ett slag mot huvudet, men jag hittar inget ärr.
Hela världen har känts som tät dimma som först nu har börjat lätta.
Men det går inte tillräckligt fort.
Jag är övertygad om att om jag bara får veta vad Coheeries är-
- kan det hjälpa mig att minnas.
Men nu säger de att jag måste vänta två veckor-
- och visa två sorters legitimation, vilket jag inte har.
Men jag har en växande misstanke att jag kan hitta det jag behöver-
- så snart alla har gått hem för kvällen.
Om jag bara visste hur en mikrofiche ser ut.
Sådana här ställen har en massa övervakningssystem.
Sådant skrämmer inte mig.
Du har tur. Jag arbetar här och jag behöver inte vänta.
- Eller hur, Jack? - Reportrar kommer och går som de vill.
- Tack för hjälpen. - Jag hittade ändå inte det jag sökte.
- Vad var det? - Botemedel mot cancer, antar jag.
Så... den här ska sitta... här.
Och...
Vänta lite. Får jag se...
Du visste ju inte ens vad en mikrofiche var.
Jag är bra på maskiner.
Prova nu.
Det där är ingen teater. Jäklar, den måste ha blivit felmärkt.
Coheeries är ingen teater.
Det är en stad.
Det där är gamle Penn.
Hon spelade Brahms.
Beverly...
Hon hette... Hon hette Beverly.
Det där...
Det är inte möjligt...
Din far?
Vad är det som händer här?
Hon är död.
Hon dog för länge sedan.
De har varit döda länge.
Inte alla.
- Ja? - Hej.
Jag heter Virginia Gamely. Jag arbetar här.
Jag skriver matkrönikor.
- Är hon här? - Har ni en avtalad tid, ms Gamely?
Tack, ambassadören. Så bra att vi kunde nå ett samförstånd.
Jag tar en milkshake till lunch, Marge.
Tror du att dr Levi skulle döda mig? Choklad med vispgrädde.
Ms Penn?
Willa...
Lilla Willa.
Peter Lake.
Där uppe är det.
Var hittade du honom?
Det var nog han som hittade mig.
Chefredaktör
Hur kan det här vara möjligt?
När man har levt så länge som jag ser man saker.
Saker som inte alltid är förenliga med den värld vi tror oss känna till.
Jag har behållit det där bordet genom åren.
Det är inget speciellt med det så jag vet inte varför.
Han var vansinnigt förälskad i min syster.
Hon var som ett klart ljus.
- Hur dog hon? - I lungsot.
Kvällen hon dog...
Kvällen hon dog letade jag efter henne i himlen.
Och jag hittade henne i Orions bälte, tror jag.
Hon brukade säga att när vi var klara på jorden-
- skulle vi flyga upp och bli stjärnor.
Klara med vad då?
Hon var 21 år.
Hur skulle hon ha kunnat vara klar? Varför lever jag fortfarande?
Jag tittar på dig - du är oförändrad trots alla dessa år.
Det kanske finns något du fortfarande måste göra.
Vad då?
Det har jag ingen aning om.
Vill du ha lite te?
Ja, tack.
Tack för att du tog med mig tillbaka hit.
Det känns inte som om vi kommer att träffas igen.
Det är ohövligt att säga emot de som är äldre.
Formellt sett är jag äldre än du.
Nej, det kommer vi nog inte att göra.
Adjö, Peter Lake.
Adjö, lilla Willa.
Jag ser fram emot ert nästa recept, unga damen.
Jag är rätt förtjust i pekannötter.
Jag måste hämta min dotter kl. 15.30.
Så...
Jag bor på 12th Street.
Jag har kyckling, om du gillar kyckling.
Jag skulle gärna hälsa på, men jag har några saker jag behöver göra.
- Du... Sköt om dig. - Tack ska du ha.
Säg till chefen att vi har hittat honom.
Hur kan han fortfarande leva? Vad talar vi om här, Lu?
Vi talar om det vi alltid talar om:
Stjärnor på himlen. Mirakel.
Jag hindrade honom från att rädda henne.
Pearly...
Inte hans mirakel. Hennes.
Va?
Du var så besatt av att stoppa honom att du fullständigt glömde bort henne.
Hon fick honom att älska henne så mycket att han inte kunde dö.
Han var hennes mirakel.
Jag vill döda honom och jag vill att han förblir död.
Jag vill att han förvandlas till snö och sprids för de fyra vindarna.
Då gäller äldre regler.
Du skulle strida som en dödlig. Det är väl att gå till överdrift?
Jag ska berätta något som får ert blod att frysa till is.
Oavsett hur mycket vi tippar vågskålen i vår favör-
- och oavsett hur många vi rekryterar-
- verkar inget kunna få dem att sluta hoppas.
De delar sitt hopp med varandra kors och tvärs.
Vi förlorar, Lucifer. En lysande stjärna åt gången.
Du måste säga orden, Pearly.
Okej.
Jag, Pearly Soames, den verkställande demonen över de fem stadsdelarna-
- den svarte riddaren över de fallna arméerna-
- och den trogne tjänaren till Lucifer, er själv-
- begär att den av människan Peter Lake och jag själv som förlorar kampen-
- ska dö den enda sanna döden.
Tänk om.
Nej.
Sista chansen, Pearly.
Beviljas.
Pearly...
Se upp för stjärnljuset.
Vad pratar ni om?
Var försiktig. Jag vill inte förlora dig.
Varför?
Man vänjer sig vid folk.
Har du smakat på brysselkålen?
Jag är inte så hungrig, mamma.
Försök äta lite, älskling. Här får du.
Mamma? Vad händer med oss när vi dör?
Kom.
Hallå?
Du sa 12th Street och här finns ingen annan Gamely. Och jag gillar kyckling.
RÄTTVISANS STAD
- Flöt du hit? I en båt? - Det sägs så.
Vi har choklad, jordgubb och pistasch.
Pistasch. Pistasch?
- Hon hatar vanilj. - Jag hatar vanilj.
Mamma...
Lägg henne ner.
Älskling... Ta det lugnt, mamma är här.
Hon får anfall.
Nu sover hon.
Abby har rött hår.
Vi måste härifrån. Nu.
Nej, vi har ingenstans att ta vägen.
Flickan på teckningarna... Flickan som jag har målat...
Det var hon.
Hon har cancer, Peter. Läkarna säger att hon är döende.
Jag tror att jag kan rädda henne.
De sa att det krävs ett mirakel.
Jag.
Det var därför jag fick leva.
För hennes skull.
Jag är hennes mirakel.
Det här är ju inte klokt.
Jag kan rädda henne, det vet jag.
Vi måste härifrån.
Det kommer män som vill skada mig. Abby också, tror jag.
Var snäll och lita på mig.
- Det står en häst på taket. - Ja.
Hej, gamle vän. Det var länge sedan vi sågs.
Här, ge henne till mig.
Kom.
- Du vet vart vi ska, hästen. - Va?
Låt honom räkna ut det.
- Hur mår hon? - Hon sover fortfarande.
Coheeries.
- Det ser övergivet ut. - Kom, den här vägen.
Och de där... vilka de nu var?
Jag tror inte att de kan följa efter oss hit.
- "Tror"? Det var ju skönt att höra. - Jag är rätt säker på det.
Reglerna har ändrats.
Lille Peter vill rädda någon.
Men jag vill strida.
Kul att se dig, Peter.
Jag kan tyvärr inte säga detsamma, Pearly.
Jo... Jag verkar ha blandat ihop de två rödhåriga flickorna.
Det var ett misstag. Jag ska rätta till det.
Vi är tjugo man. Och du är ensam.
Det sker inga mirakel i kväll.
Och hennes öde kommer att krossas.
Hästen...
Du vet nog vad du ska göra.
Den vita hunden har alltid varit en fegis!
Killar...
Varför gör du det, Pearly? Vet du ens det?
Jag känner till mitt öde och nu ska du få lära känna ditt.
Bort från isen!
Då så.
RÄTTVISANS STAD
Abby?
- Abby? - Herregud, nej.
En säng av önskningar skapad av en liten flicka som nu är gammal.
En säng skapad för att rädda en flicka med eldrött hår från att dö.
En plats för ett mirakel.
Jag är bara mekaniker, men vi är ju alla maskiner.
Maskiner behöver hjälp från universum för att fungera.
Abby...
Är det därför vi känner kärlek? För att kunna rädda?
Det var väl alltid du, eller hur?
Det var dig som det var meningen att jag skulle rädda.
Kom tillbaka.
Snälla, kom tillbaka.
Nej.
Mamma?
Varför gråter alla?
Blev jag sjuk och svimmade igen?
Ja, Abby.
Men nu mår du bättre.
Varför skulle så många saker samverka för att rädda en liten flickas liv?
Men tänk om det inte bara var Abby?
Tänk om hon varken är mer eller mindre speciell än någon annan?
Tänk om vi alla är unika och universum älskar alla lika mycket?
Så mycket att det över århundradena gör sitt allra yttersta-
- för var och en av oss.
Och någon gång ibland har vi turen att förstå det.
Alla liv är lika viktiga.
Det finns en mening med allt. Allt.
Tänk om vi alla är del av ett skeende som vi kanske förstår en vacker dag?
Och en dag, när vi har gjort det vi är kapabla till att göra-
- stiger vi mot skyn och återförenas med dem vi har älskat mest-
- i en evig omfamning?
Tänk om vi blir stjärnor?
[Swedish]